Karola Geca savu pirmo olu trauciņu esot nopirkusi Londonā pirms 35 gadiem. Angelika Viduvilta pirms 20 gadiem krāja apgleznotas un citādi izrotātas olas, ievietojot tās baltos trauciņos, un tā radās interese par biķerīšiem. Viņai pašai mīļākais esot Jāņa Seiksta zilganais māla virpojums ar kaķa galviņu uz vāka.
Olu trauciņu vēsture sākas jau Senajā Romā. Antiohijas pilsētā 40 gadus pirms Kristus izgatavotā mozaīkā redzamas olas trauciņos, blakus tiem olu karotītes. Izrakumos Pompejā, kas 79 gadus pēc Kristus dzimšanas pazuda Vezuva pelnos, atrada biķerīti ar karotīti. Vēlāk varam apbrīnot kluso dabu gleznojumus (piemēram, Georga Flēgeļa, 1563 – 1658), kur uz trauciņa – droši vien alvas – guļ virspusē pārsista ola, tās saturu izņem, iemērcot maizi. Zeltītus un apsudrabotus olu trauciņus pasniedza kā dāvanu dzimšanas dienās, kristībās. Pēc porcelāna atklāšanas dižciltīgie pārorientējās uz šo, vienkāršajiem pilsoņiem nesasniedzamo materiālu. Vācijā Meisenes, Frankentāles un Hēhstas porcelāna manufaktūras un Karaliskā porcelāna manufaktūra Berlīnē izgatavoja olu biķerīšus apmēram no 18.gs. vidus.
Izstādē eņģeļi un velni sastapsies ar trūcīgi apģērbtām dāmām, princis Čarlzs un princese Diāna ar Simpsonu ģimeni un Sezama ielas iemītniekiem. Ziemassvētku vecīši draiskosies blakus Lieldienu zaķiem un vistām, kamieļi skatīsies uz pingvīniem un ziloņiem. Būs peldriņķi, spilveni, telefona būdiņas, koka figūras un vēl daudz kas cits.
Varbūt apmeklētāji atradīs kādu sev visskaistāko. Bet varbūt kādā pat pamodīsies vēlme sākt kolekcionēt...
Sagatavoja Dace Zvirgzdiņa, muzeja literatūras sektora vadītāja
Izstāžu zāles atvērtas: O., C., P. 10.oo-17.oo, T. 10.oo-18.oo, S., Sv. 10.oo-16.oo.